![Alexas_Fotos, CC0 Public Domain, pixabay.com Alexas_Fotos, CC0 Public Domain, pixabay.com](storage/n201707021443_1f.jpg)
Tento dopis byl uveřejněn ve vatikánském deníku L’Osservatore Romano.
Naše noviny se obrátily na čtenáře s otázkou: Měli by se kněží ženit, anebo ne?
Všechno jsem si pozorně přečetla. Teď píšu tento skromný dopis, ale ne kněžím, píšu ho ženám a děvčatům, které by snad chtěly budovat svůj život s nějakým knězem. Též jsem si
kdysi myslela, že mohu svůj život budovat s knězem. Byl dobrý, přitažlivý a laskavý a já jsem se cítila opuštěná.
Může se zdát, že už nejsem opuštěná, ale ve skutečnosti, jaká bolestná opuštěnost, jaké zoufalství.
Už neslouží mše. Je „venku“, ale snad nikdy nebyl tak blízko Bohu jako teď. Vždy je ke mně dobrý a laskavý. Ale nikdy mi nepatřil. Ten „muž“ v něm, který toužil po ženě, byl příliš
malý, aby v něm potlačil kněze, který chtěl sloužit Bohu. „Kněz v něm“ sloužil příliš velkému Mistrovi, než aby na něj mohl zapomenout.
Kolik slz jsem prolila! Bůh zcela jistě vezme v úvahu můj ustavičný smutek, moje výčitky svědomí.
Jednoho dne toho bude mít dost a půjde! Vím to naprosto jistě. Vrátí se ke svému kněžství a já zůstanu sama. Ale ta samota bude požehnáním a zároveň vítaným časem konat pokání.
Ráda bych řekla všem ženám, které jsou v pokušení udělat tuto chybu, kterou jsem udělala já, že mezi nimi a knězem je hluboká propast, která se nikdy nevyplní. Ta propast se nazývá
„posvěcené ruce“. Nikdo si nedovede představit, co znamenají tato jednoduchá slova. Abyste jim porozuměli, museli byste to prožít.
Před pár dny jsem se s ním ocitla u stolu. Měl pohár a v něm trochu vína. Vypil je – s tímtéž gestem, jako to kdysi dělal při mši, když byl celou myslí zaměřen na tu nejslavnější chvíli. Včera mi zase říkal, že se mu v noci zdálo o rozptýleném stádu ovcí… jedna ovce zde a druhá tam… Potom dodal: „Ano, chybí jim pastýř…“
Drahé ženy a děvčata, které čtete tyto mé řádky, můžete být přesvědčeny, že on patří Bohu více než kdykoliv předtím. Teď už mu nejsem ničím víc než připomínkou jeho hříchu. Drahé
ženy a děvčata, nechte kněze na pokoji! Oni patří Bohu! My nemůžeme vyhlásit Bohu válku, dříve nebo později bude On vítězem.
Podepsána Benvenuta Matteuci
(Převzato z Fermentum 4/2014)
Světlo č. 25/2017, str. 12
Přečtěte si také:
ŽENA A KNĚZ
(zamyšlení ženy ženám)
| Zdroj: Světlo č. 25/2017